MYŠLENÍ, LITERATURA
5. listopadu 2005, Lidové noviny 

Pavel Barša, Josef Fulka Michel Foucault. Politika a estetika
(Dokořán) Myšlení Michela Foucaulta se k českým čtenářům dostávalo až od začátku 90. let. Všechny jeho důležité knihy jsou však dnes přeloženy, a tak vznikají i původní studie. Dosud si čtenáři, kteří nevládnou jazyky, museli vystačit s knihou slovenského filozofa Miroslava Marcelliho Foucault alebo stať sa iným (1996). Pavel Barša a Josef Fulka na rozdíl od Marcelliho nepředkládají souvislý výklad Foucaulta, ale vybírají si dvě fazety - politiku a estetiku.
Už Barša ve studii Nietzschovské osvícenství ale jasně říká, že preparovat politické myšlení z Foucaultova díla nelze. Jeho myšlení, charakterizované jako myšlení hranic a jejich překračování, je politické už svým pohybem. Barša předvádí Foucaultovo pojetí moci, související s toky vědění a diskursy, které ovládají lidské tělo i mysl (biomoc). Autor chápe Foucaulta jako nového osvícence, kterému však chybí pozitivní cíl. To Barša místy nahrazuje liberální tradicí, kterou s Foucaultem nelze tak snadno spojovat. Foucault jako Nietzsche odmítá transcendenci, proto také, píše Barša v závěru, smysl lidského počínání vidí v nekončící sebetvorbě.
Foucaultova „estetizace existence“ tvoří přechod ke studii Josefa Fulky Foucault a literatura. Ani tady nemůže být předvedena ucelená Foucaultova estetická teorie. Fulka čte Foucaultovy eseje o Bataillovi, Klossowském, Blanchotovi a Rousselovi, nachází v nich odpor vůči ideálnosti všech forem (struktura, idea atd.). Díky literatuře transgrese vstupuje Foucault do prostoru nevědění, na místo, kde se člověk stýká se světem a jazykem bez souřadnic pojmu a významu.
Není to popření světa, shrnuje Fulka, nýbrž jeho uctivé přijetí. A připomenutí, „že bez absurdity by život neměl smysl“.
Petr Fischer