Peroutka a Urzidil o Čapcích, Babičce i českých Němcích

     Pod názvem O české a německé kultuře vydala Jaroslava Jiskrová ve svém nakladatelství Máj rozhovor dvou výrazných představitelů české a českoněmecké kultury 20. století novináře Ferdinanda Peroutky (1895–1978) a spisovatele Johannese Urzidila (1896–1917), který spolu vedli v Americe v  60. letech a který byl zachycen na zvukový záznam. Dialog je nabit zajímavými údaji a vzpomínkami a zároveň nepostrádá myšlenkovou a citovou hloubku, místy dokonce, jak se píše v úvodu, nabývá „zvláštní kulturněfilozofický rozměr“. 
    Dotýká se řady témat, jejichž vůdčím motivem je česko-německé soužití v jednom státě a jeho význam pro kulturu obou etnik. Diskutéři na několika místech hovoří i o  osobnostech spjatých s naším regionem – bratrech Čapcích a Boženě Němcové a její Babičce. 
     Jednou z úhelných osobností v rozhovoru je Franz Kafka (zmiňován je obsáhle jeho vztah s ženami). Text se mj. zamýšlí nad tím, proč Kafka – na rozdíl od Karla Čapka – dosáhl ve svých románech trvalý světový ohlas, přestože oba přinesli přesvědčivou vizi budoucnosti a Čapkovy překlady do angličtiny byly kvalitnější než Kafkovy. Jinde Peroutka vzpomíná na zjevení mladých Čapků v Praze. Na rozdíl od dlouhovlasých bohémů probíhala jejich společenská revolta ve znamení amerického stylu oblečení. Připomíná též vývoj malířského díla Josefa Čapka od intelektualismu k prostotě a konstatuje, že byl jedním z mála českých moderních malířů, který šel vlastním směrem, nehledě na módní trendy. 
     Zásadní místo v úvahách o českém národním charakteru zaujímá Němcové Babička. Peroutka ji pokládá za „nejlaskavější knihu, jaká u nás existuje“. Oproti západnímu naturalismu v ní nachází „mírný realismus jako typický rys českého charakteru“. 
    Text vrcholí úvahami o česko-německém soužití, nacionalismu a nacismu. Peroutka, který prošel vězením gestapa i koncentrákem, se pozastavuje nad tím, že ve službách gestapa byli němečtí studenti, kteří se k němu chovali hůř než vyšetřující komisař.  Pražský Němec Urzidil, který mezi válkami aktivně usiloval o česko-německé dorozumění, stál na straně svobodného Československa a musel před nacisty uprchnout, konstatuje, že „V Mnichově zahynula veškerá možnost spolužití“.  Připomíná však i trvalý pocit „ztráty domova“ odsunutých českých Němců. 
     Jak je u knih nakladatelství Máj zvykem, je i tato odpovědně edičně vypravena. Autorem úvodu je literární historik Jaromír Loužil (rodák z Jaroměře). Obsáhlý poznámkový aparát, čítající dvě stě položek na sto stran textu, objasňuje méně známé skutečnosti a uvádí na pravou míru občasné nepřesnosti v bezprostředním dialogu. S vydavatelkou (jež část dětství prožila ve Vernéřovicích u Stárkova) knihu edičně připravil mladý historik Martin Groman. Komorní úprava konvenuje se zaměřením textu, zejména čtenář poznámek ocení i dvě textilní záložky. 
                                                                                             Jan Meier, Náchodský deník