Olga Lomová
Obchod s krví v cudných čínských kulisách
Přestože čínský autor Jü Chua ve své symboličnosti velmi atraktivní motiv prodávání vlastní krve jako jediné možnosti zůstat naživu redukuje do karikaturní zkratky, je pro českého čtenáře jeho román Dva liangy rýžového vína jednou z dalších románových možností, jak objevovat nepříliš známou čínskou kulturu současnosti.
Českému čtenáři se dostává do rukou román jednoho z nejúspěšnějších prozaiků dnešní Čínské lidové republiky. Vypráví příběh vesnického mladíka, který se stane dělníkem v přádelně hedvábí v blíže neurčeném malém okresním městě. Čtenář je svědkem jeho rodinných trampot odehrávajících se na pozadí velkých dějinných událostí v Číně padesátých až osmdesátých let dvacátého století, přičemž individuální příběh obyčejného člověka představuje symbolický komentář k těmto událostem. Autor si vybral jako ústřední motiv prodej krve, jímž si hlavní hrdina přivydělává ve chvílích nouze. (Čínský titul je v tomto směru doslovnější: Historie o tom, jak Sü San-kuan prodával krev.) Prodávat krev v čínské kultuře asociuje především ohrožení pro vlastní život, a tudíž krajní prostředek a také akt sebeobětování. Z pohledu tradiční čínské morálky, která nade vše staví synovskou oddanost, je prodej krve těžko přijatelným činem, neboť krev, spolu s celým tělem, dostává člověk od rodičů a jeho povinností je tento dar chránit až do smrti. Člověk prodává krev výhradně v mezních situacích a může si za to vysloužit jak vděčnost těch, pro které se obětuje, tak opovržení ostatních, kteří jeho čin chápou jako zradu na rodičích, nejhorší provinění, jehož se může dopustit. V rétorice čínské komunistické propagandy pak krev jako prostředek obživy asociuje krutou sociální nespravedlnost, neboť vykořisťovatelé „vysávají krev pracujícího lidu“.

Zdroj: www.picturechina.net
Jü Chuova Čína se ve Dvou lianzích rýžového vína rozlamuje mezi personálními a kolektivními dějinami, ale i dneškem a mýty a dogmaty minulosti. 
Ústředním tématem Sü San-kuanova příběhu je jeho vztah k manželce a nejstaršímu synovi. Počáteční vnitřní souznění mezi otcem a synem po čase rozbije doznání matky, že chlapce zplodil jiný muž. Otec se pak syna zříká, nebude přece živit cizí krev, ale ani biologický otec, který mezitím založil vlastní rodinu, se k chlapci nehlásí. Také harmonický vztah mezi Sü San-kuanem a jeho ženou je narušen. Vývoj událostí a zejména ohrožení, které přináší Kulturní revoluce, nakonec manželství utuží a společně prožité radosti i trápení i přirozená potřeba lidské příchylnosti převládnou nad pochybným biologickým otcovstvím. Nakonec se ocitáme v době materiálního blahobytu za Teng Siao-pchingových reforem, v období, kdy už Sü San-kuan krev prodávat nemusí.

Mezi symboly, mýty a dogmaty
Ze způsobu vyprávění je zřejmé, že autor chápe malý osobní příběh jako odraz velkého příběhu dějin. Každý obrat v životě hlavního hrdiny je závislý na obratu ve spletité domácí politice a svým konkrétním příkladem ho ilustruje. Také volba motivů a témat má silný symbolický podtext (krev, synovská oddanost). Pojetím příběhu jednotlivce jako symbolické ilustrace dějinných událostí navazuje Jü Chua na model známý z čínské literatury osmdesátých let, kdy se tímto způsobem v Čínské lidové republice psaly prózy s cílem proniknout k pravdě o nedávných domácích dějinách, klást otázky o míře zodpovědnosti a v prostoru, který se občas podařilo vybojovat v mezích oficiální ideologie, zpochybňovat mýty politické propagandy. Je nasnadě, že pojetí románu jako cílevědomého nástroje přehodnocení dogmat a mýtů snadno sklouzává k didaktičnosti a k vytváření a upevňování nových mýtů a dogmat. V polovině osmdesátých let se však někteří čínští prozaici začali prodírat až k podstatě problémů moderní čínské společnosti, přesvědčivě odhalovali lživost oficiální propagandy a v některých polohách se dobírali výpovědi s nadčasovou platností. Od společenských otázek směřovali k pochopení lidské povahy a úctě ke každému člověku v jeho neopakovatelné individualitě, tedy přesně k tomu, co oficiální ideologie v Číně po roce 1949 bytostně popírá ve všech svých historických podobách.

Dějiny pod závojem
Dimenze individuálního lidství, v dobrém i zlém tak výrazně přítomná v literatuře poloviny osmdesátých let, se však v Jü Chuově románu ztrácí. Příznačné je postavení hlavního hrdiny ve víru událostí. Ty se odehrávají bez jakéhokoliv Sü San-kuanova přičinění, a dokonce i bez jeho zájmu. Jü Chuův hrdina vypadá, že téměř neví o tom, co se kolem něj děje, je to komická postavička, trochu hlupák a trochu chytrák, který se po právu stará jen o to, aby nakrmil sebe a svou rodinu. Toto pojetí autor vyjadřuje celkovou stylizací příběhu i pojetím jeho hlavních protagonistů. Volí karikaturní zkratku a na hrdiny příběhu pohlíží s odstupem spisovatele, který pobaveně (a shovívavě) sleduje hemžení svých směšných postaviček. Jü Chuův humor je obhroublý a vlastně nezábavný, neboť tato burleska ze života nižších vrstev je příliš poplatná pokleslému vkusu, příliš spoléhá na výsměch moderního velkoměsta buranům odněkud ze zapadákova a na popis tělesnosti všeho druhu, krve, jídla i exkrementů.

Zdroj: Archív LtN
Letos osmačtyřicetiletý Jü Chua ve své tvorbě pozvolna ustupuje z kritických pozic vstříc úlitbám konzumní čtenářské spotřebě. 
Na rozdíl od autorů osmdesátých let Jü Chua, jakkoliv chápe svého hrdinu jako víceméně oběť velké politiky (a nakonec, v optimistickém vyznění románu, i jako důkaz toho, že dějiny se obracejí k lepšímu), nechává dějiny cudně zahalené. Ve svém příběhu obyčejného člověka v soukolí dějin, jehož symbolický potenciál je pro čínského čtenáře mnohem silnější než pro nás, pečlivě dbá na to, aby se k nám dramatické zvraty dějin Čínské lidové republiky dostávaly pouze ve vzdálené ozvěně a neostrých obrysech. Paradoxem je, že příběh je sice vystavěn na půdorysu konkrétních historických událostí, avšak v zásadě se odehrává v jakémsi bezčasí a historická reminiscence tak zároveň přispívá k tomu, aby traumatizující odkaz minulosti byl zapomenut. Jen výjimečně vypravěč uvede do příběhu motiv, jenž nám připomene, že se stalo něco, co se bolestně dotklo všech Číňanů – korejská válka, kolektivizace, několik kol surových politických kampaní. Velký hladomor z počátku šedesátých let, během kterého na čínském venkově hlady pomřely desítky milionů lidí, autor na dvou stránkách odbude dvěma koly prodeje krve. Kulturní revoluce je pojata jen o něco málo zevrubněji, také zde se však autor historické skutečnosti v podstatě vyhýbá a hovoří o ní značně eufemistickým způsobem.

Od absurdna k přitakávačství
Jü Chua (narozený roku 1960) začal publikovat povídky v polovině osmdesátých let. Okamžitě upoutal jemným smyslem pro psychologii svých hrdinů, lehce vyšinutých mimo běžné osudy literárních postav té doby, a originálním, smyslově působivým jazykem schopným vytvářet tajuplnou atmosféru. Bývá proto označován za představitele čínské avantgardy postkulturněrevolučního období. Záhy se stal jedním z nejvíce uznávaných čínských prozaiků, o jeho díle se psaly disertace, autor získal prestižní tvůrčí stipendia v USA i Evropě a byl považován za velkou naději moderní čínské literatury. V českém překladu máme z rané Jü Chuovy tvorby přeloženou jednu povídku v antologii 7x čínská avantgarda, kterou vydala Česko-čínská společnost ve spolupráci s velvyslanectvím Čínské lidové republiky v Praze v roce 2006. Roku 1991 Jü Chua publikoval svůj první román Žít (Chuo-če), podle kterého režisér Čang I-mou natočil mezinárodně úspěšný film. Posun od smyslu pro absurditu odcizeného života, nevysvětlitelná tajemství světa a skrytá zákoutí lidské duše ke karikaturní zkratce a přitakání konzumeristickému happy-endu komunistické historie Číny však ukazuje, že Jü Chua prozatím rezignoval na náročnější polohy literatury. V nejnovějším románu Bratři (Siung-ti) z roku 2005 dále rozvíjí prvoplánovost burlesky ze života nižších vrstev a nedávnou traumatizující minulost znovu odsouvá do zapomnění skrze rozostřený a bagatelizující pohled. Sebevědomí, s nímž loni tento román představoval veřejnosti, dokazuje, že ho obrat od rebela avantgardy k autorovi konzumní literatury nijak netrápí. Ostatně nálepka „avantgardy“ se dnes v Číně stává dobrým obchodním artiklem, a to přímo s požehnáním úřadů. Jü Chua je v tomto slovy oficiální rétoriky „tvořivém uměleckém podnikání“ jeden z nejúspěšnějších – románu Bratři se v roce 2007 prodalo již milion výtisků.

Zdroj: www.china.org.cu
Současnost v dialogu s tradicí. 
Aby nedošlo k nedorozumění – přes všechny výhrady je třeba české vydání Jü Chuova románu přivítat, a to nejen proto, že promyšlený překlad Petry Martincové dává naději na obnovu kdysi slavné tradice překladů čínské literatury do češtiny. Dva liangy rýžového vína lze doporučit k přečtení každému, kdo se zajímá o současnou Čínu. A o tu bychom se měli víc zajímat všichni, neboť o této zemi stále nevíme skoro nic, a přitom začíná zásadním způsobem ovlivňovat podobu dnešního světa. 
•	Jü Chua: Dva liangy rýžového vína. Přeložila Petra Martincová. Dokořán, Praha 2007, 232 stran. 
•	Olga Lomová je sinoložka, působí jako docentka Filosofické fakulty UK v Praze. 
•	Text vyšel v Literárních novinách 2008-3 na straně 10. 
•	Publikováno online 21.1.2008