JOHANNES URZIDIL, FERDINAND PEROUTKA: O ČESKÉ A NĚMECKÉ KULTUŘE (Dokořán, Jaroslava Jiskrová – Máj)
144 stran, 160 Kč 

Rozhovory FERDINANDA PEROUTKY s JOHANNESEM URZDIDILEM, sebrané nyní v útlé knize pojmenované O ČESKÉ A NĚMECKÉ KULTUŘE (vydala Jaroslava Jiskrová – Máj, 2008), vznikly v polovině šedesátých let v Peroutkově newyorském bytě. V roce 1968 je odvysílalo Rádio Svobodná Evropa, v jehož archívu se také dochovaly. 
Na jedné straně Peroutka, jenž – v dělbě práce tohoto rozhovoru – přebírá roli tázajícího se či oponenta. Na straně druhé Urzidil, spisovatel a pražský rodák, člověk zcela bilingvní – jeho otec byl Němec, matka česky mluvící Židovka. Po její brzké smrti ho vychovávala druhá otcova žena, Češka. Dětství strávil na rozhraní Žižkova a Vinohrad. 
O čem jde řeč? 
Přirozeně o Kafkovi. Peroutka útočí (lze-li nazvat útokem mírnou a veskrze přátelskou provokaci partnera), je skeptický – ano, poukazuje na jistou nespravedlnost, když se ptá, proč se Franz Kafka prosadil ve světovém kontextu více než Karel Čapek. Je to úrovní díla, jeho hloubkou, filosofií nebo jen Čapkovou smůlou, že se nástrojem jeho myšlenek stala lokální čeština? 
Urzidil odpovídá, vysvětluje: „Ten rozdíl není v kvalitě literární, ten rozdíl je v ideologii. A ta Kafkova ideologie je zkrátka všeobecnější. Nejistota je všeobecná, všeobecný stav duše dvacátého století.“ A posléze (snad aby Peroutku uspokojil) předpovídá Čapkovi světovou renesanci. 
Jeho slova se, bohužel, ani po čtyřiceti letech nenaplnila. 
Proč vlastně? 
Snad si na to – na svoji chybnou předpověď – odpovídá v závěru knihy sám Urzidil, když charakterizuje postavení české kultury v evropském kontextu. „Je pravda, že české umění, celkem vzato, nemělo velké, abych tak řekl, světové důsledky,“ říká tento muž, obeznámený s českým uměním do nejmenšího detailu, a přece sám Nečech udržující si odstup, nadhled a možnost srovnání. „Ale pokud se něco dostalo do světa, působilo něčím, co jest velmi vzácné a velmi důležité. A tj. – láska. Možná že Smetana, a dokonce Dvořák a Babička a Neruda neměli žádný zvláštní vliv umělecký – hudební, literární a tak dále – ale každý, kdo je poznal, má je rád, cítí k nim lásku. A to myslím jest velmi důležité. Mnohem důležitější nežli literární vliv, který se, celkem vzato, odehrává v ideologické atmosféře, a ne v srdci.“ 
Otázkou je, nakolik právě tohle platí o díle Karla Čapka. 
Dan Hrubý, EX (www.exonline.cz/clanok/12438/menu-dana-hrubeho - 33k)