Sport náš vezdejší, Pane

Mladá fronta DNES | 12.7.2008 | rubrika: Kavárna recenze | strana: 28 | autor: JOSEF CHUCHMA 
Jan Děkanovský se pokusil postihnout, proč má VRCHOLOVÝ SPORT v soudobé společnosti tak silnou pozici

Zatímco tragická smrt brazilského automobilového jezdce formule 1 Ayrtona Senny zaměstnávala v roce 1994 půl mediální planety a v jeho vlasti byl držen třídenní státní smutek, za daleko menšího mediálního napření pozornosti byly v tom čase ve Rwandě, v jednom z nejkrvavějších masakrů dvacátého století, zabíjeny tisíce a tisíce lidí. Co je to za svět a za pořádek, když priority jsou nastaveny takto? Které duševní i duchovní potřeby soudobému člověku suplují sportovní hvězdy?
Kulturolog Jan Děkanovský (1968) tyto a podobné vzrušující otázky ve své knize Sport, média a mýty přímo i nepřímo klade, ale daleko méně vzrušivěji na ně odpovídá. Nejde o to, že by měl moralistně zvyšovat hlas či zdvihat prst, nýbrž o to, že by měl podstoupit dobrodružství důsažně hledané odpovědi, že by měl riskovat cestu vlastního myšlení. Ale právě tehdy, když se Děkanovský vydá do výkladových krajin, v nichž nekráčí podél orientačních tyčí vyfrézovaných z různých převzatých teoretických konceptů, tak rychle zabloudí.
Kniha Sport, média a mýty svou dikcí balancuje mezi mírně „zlidštěnou“ dizertační prací, kdy akademický pisatel povinně předkládá dosavadní koncepce vážící se k vybranému tématu, a mezi popisy sportovních událostí z pera inteligentního fanouška. Autor je rozpolcen mezi tím, „co musí“, a co jej baví: „musí“ (fakticky jistěže chce) projít dostupnou literaturu a za pomoci jejích teoretických nástrojů uchopit konkrétní sportovní projevy a vyložit jejich smysl. Jenže očividně lépe mu jde převyprávění toho, co nakoukal a spoluprožil, než co načetl; čtenáře i sebe opakovaně ujišťuje, že koncepty, které přebírá zejména ze soudobé literární vědy, platí i pro analýzu „kulturního textu, jenž vzniká distribucí sportovního dění masovými médii“.
Děkanovský má za to, že většina lidí dnes vnímá sport nikoliv na vlastní kůži, nýbrž především skrze elektronické přenosy a tištěná zpravodajství. Tudíž zejména mediální kanály utvářejí informační i hodnotové povědomí o sportu (na prvním místě samozřejmě stojí televize, a přímý přenos především). Kulturolog si všímá, jak tato zprostředkovávání sportu stále silněji akcentují příběh, vytvářejí si hrdiny, kteří jsou jakousi obdobou někdejších mytických reků. Potřeba mýtu, potažmo příběhu, který výkladu světa dává scelenost, přehlednost a personifikuje jej, tak z lidské psýchy nemizí, jen si nachází jiné prostředky naplnění. Kromě toho soutěživá podstata sportu rezonuje se soutěživou podstatou trhu, s principy, na nichž je tržní konání postaveno.
Autor zde zkrátka rozpracovává podněty, které nalezl u takových myslitelů, jakými jsou Barthes, Caillois, Huizinga, Fink, Eco, Frye, Sontagová, Virilio. Čtenář obdrží základní přehled literatury a několik dobře vybraných ukázek z beletrie, které se sportu dotýkají, zejména u Bohumila Hrabala a Eduarda Basse. Nicméně zarážející detail: roku 1968 vydal filozof Jiří Černý (1928-1982) esej Fotbal je hra, ojedinělý tuzemský knižní pokus o formulování povahy a smyslu hry. Kromě zmínky v seznamu literatury jej Děkanovský zcela přehlíží, ačkoliv se s Černým překrývají například některými díly, jimiž se inspirovali; slušelo by se přece vůči domácímu předchůdci srozumitelně vymezit.
Kámen úrazu však představuje zejména závěrečná část práce nazvaná Možné konsekvence. Děkanovský se v ní pokouší o nástin přímých vazeb mezi sportem a politikou či národní povahou nebo kulturním vzorem v dané zemi. Tvrdí kupříkladu, že československý fotbalový tým se v poválečných desetiletích často prezentoval ustrašeně a morálně rozloženě a že mezinárodní úspěchy byly „možná spíše dílem momentální náhody a shody okolností“, přičemž se odvolává i na jeden samizdatový esej Rudolfa Starého, který roku 1984 v souvislosti s mužstvem ČSSR psal o typické české uspávačce a mazaných tricích po způsobu Jeníka z Prodané nevěsty. Jenže ten tým, jak víme, se celou tu dobu skládal z hráčů českých a slovenských, nejednou jej trénoval slovenský trenér (Marko, Vengloš). Tudíž projevem intelektuální důkladnosti by bylo pracovat s tímto národnostním faktem, analyzovat jej, tázat se, zda se tedy fotbaloví Slováci zcela rozpustili v „češství“, či nakolik jsou takovéhle národní charakteristiky myšlenkové nosné. Ale právě na tyto nepohodlné, ale důležité nuance Jan Děkanovský rezignuje.

O knize Sport, média a mýty

Napsal Jan Děkanovský. Podtitul knihy: Zlatí hoši, královna bílé stopy a další moderní hrdinové. Dokořán, Praha 2008, 184 stran, náklad neuveden, doporučená cena 225 korun.

Foto popis| BLÍZKO BOHU? Na snímku hokejový brankář Dominik Hašek se zlatou olympijskou medailí; Nagano 22. dubna 1998. I Haškovi věnuje Děkanovský nejeden odstavec své knihy.
Foto autor| FOTO: AP - PAUL CHIASSON