Leena Krohnová

Vysněná smrt

Leena

Krohnová

Přeložila Ema C. Stašová

DOKOŘÁN

TIRÁŽ

Leena Krohnová

Vysněná smrt

This work has been published with the financial assistance of

FILI – Finnish Literature Exchange.

Kniha vychází s finanční podporou Ministerstva kultury ČR.

Original title: Unelmakuolema

© LEENA KROHN 2004

Published originally in Finland by Teos

Published by agreement with Helsinki Literary Agency

Czech edition published by arrangement with Agentia Literara Livia Stoia

Translation © Ema C. Stašová, 2021

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být rozmnožována a rozšiřována jakýmkoli způsobem bez předchozího písemného svolení nakladatele.

Druhé vydání v českém jazyce (první elektronické).

Z finského originálu Unelmakuolema přeložila Ema C. Stašová.

Odpovědná redaktorka Klára Soukupová.

Redakce Vladimír Piskoř.

Obálka, grafická úprava, sazba a konverze

do elektronické verze Michal Puhač.

Vydalo v roce 2022 nakladatelství Dokořán, s. r. o., Holečkova 9, Praha 5, dokoran@dokoran.cz, www.dokoran.cz,

ISBN 978-80-7675-051-7 (pdf)

ISBN 978-80-7675-052-4 (epub)

ISBN 978-80-7675-053-1 (mobi)

(pdf – 1142. publikace, 375. elektronická;

epub – 1143. publikace, 376. elektronická;

mobi – 1144. publikace, 377. elektronická)

OBSAH

Strach ze tmy

Vysněná smrt

Leopoldův noční deník

Vhodní a nevhodní adepti na smrt

Dlouhý zítřek

Zvukař slyší hlasy

Zimní čmelák

Pekař Kassu

Bludná staroba

Dívka v kómatu

Červ jménem C. Elegans

Co se zdá ptakopyskům

Stonožky

Dvojitý šok

Duch v autě

O duších a lidech

Transhumanisté

Špeh

Travička

Člověk Nara

Zevnitř dutý

Nara a smrticí střela

Wernerův syndrom

Chilli polévka s bazalkovým chlebem

Den matek

Hommage 34

Démoni

Další duchové

Sítnice

Stud

Na hlavu postavené narozeniny

Sršni

Nara obdrží poselství

Ví, co dělá

Luciin svátek

Zvířecí duše

Nové bakchanálie

Umbra spatří čmeláka

Kassu zatouží po vysněné smrti

Nezbedná žebernatka

Ve větru smrti

Jakorád zatouží po vysněné smrti

Do Mrazírny přichází jaro

Železná nutnost

O tomhle se vám ani nesnilo

Lucia si zajde do kadeřnictví a konečně se setká s Narou

Velké krásné borůvky

Koberec šerkarlu

Lucia spatří čmeláka

Velký chleba

Poznámka překladatelky

Neverending dreams,

true and false at the same time.

Let them neverending be…

Carlos Gershenson

Jaký smysl má

zbavit se světa,

jestliže žádná duše

nikdy neunikne

věčnému určení života?

Edgar Lee Masters

STRACH ZE TMY

Děti se bojí tmy a dobře dělají. My jim namlouváme, že noc neznamená nic víc než dočasnou nepřítomnost barev a světla. A přitom je tomu právě naopak: to den je pomíjivý. Sluneční svit, barvy a hlasy představují zvláštní případ, výjimečný stav.

Den má vymezené hodiny, časové rozvržení a náplň, ale noc jakoukoli míru a množství postrádá. V jejím hájemství vládne nepředvídatelnost a beztvarost. Den je malý, lokální a ohraničený, kdežto k noci patří bezčasí a nekonečno.

Takové myšlenky se Lucii honily hlavou, kdykoli v noci bděla. Zaobírala se jimi jak při službách v městské nemocnici nebo ve Vysněné smrti, tak ve své vlastní posteli, když marně čekala, až konečně usne.

S nikým o nich nemluvila, o těch svých nočních myšlenkách. Vždyť i noc je mlčenlivá. Slova a řeč spadají do bdělého světa. Darem tmy jsou sny a vidiny.

Drobná, prošedivělá Lucia pracovala jako anestezioložka. Právě ona nejspolehlivěji ze všech lékařů tišila utrpení a bolest, neklid mírnila láskou, muka tlumila nektarem bezesného spánku. Ze zkušenosti věděla, že člověk navzdory strachu nedokáže volání noci a nekonečna dlouho odolávat.

Své pracovní dny dělila mezi tři různá zařízení.

V městské nemocnici každou středu a čtvrtek přiváděla do narkózy pacienty čekající na chirurgický zákrok: odstranění prsu či dělohy, slepého střeva nebo žlučových kamenů, na operaci kýly či křečových žil, císařský řez nebo interrupci… Občas musela i na celé týdny uvést do umělého spánku pacienty, kteří utrpěli pohmoždění mozku při autonehodě nebo které přivezli zle potlučené.

Dva dny v týdnu, v pondělí a úterý, ordinovala v ústavu Vysněná smrt, který lidem toužícím po smrti pomáhal přes poslední práh.

A každé páteční ráno spěchala do Mrazírny. Tak ve městě přezdívali kryonické společnosti Posterus. Čerstvé nebožtíky tam uváděli do hlubokého zmrazení, aby je v příznivějších dobách probudili k novému životu.

Sloužila bohu spánku Hypnovi, jenž se uměl proměnit v ptáka a Endymiónovi dal schopnost spát s otevřenýma očima. Ač druhým přinášela spánek, sama usnout nedokázala, ani když oči zavřela. Možná to tak mělo být: pokud ostatní spí, musí někdo zůstat vzhůru a držet noční hlídku.

Lucia tišila a uspávala, ukolébávala své pacienty do náruče noci a nekonečna. Jestliže jí tu a tam vybyla chvilka pozdržet se u lůžka a zrovna se k tomu nenachomýtl nikdo další, odvážila se svým svěřencům zabroukat i jeden dva verše z ukolébavky. Jako by si je šeptala sama pro sebe: Hajej dadej nebo Černé oči, jděte spát, popřípadě Spinkej, spinkej, vlnko má.

Zpívala jak těm, co se měli ráno opět probudit, tak těm, kteří zanedlouho zavřou oči nadobro. A zpívala i novopečeným nebožtíkům, jimž už odčerpali krev a kteří čekali na druhou příležitost v tekutém dusíku, ve své titanové rakvi.

VYSNĚNÁ SMRT

Kdopak by nechtěl ošálit zubatou? Sice existují více či méně vědecké metody, jak na to, všechny jsou však nejisté a dočasné. Až na ten nejprostší trik: svou smrt zkrátka předběhnout.

Rozvíjení tohoto triku se stalo podnikatelským záměrem Vysněné smrti. „Vysněná smrt – protože vy za to stojíte!“ Tak zněl slogan.

Ústav za odpovídající poplatek zprostředkovával zájemcům co nejpříjemnější, až opulentní dobrovolnou smrt v ovzduší morálního souhlasu. Klient si sám určil, kdy a za jakých podmínek svou tělesnou schránku opustí.

Ve Vysněné smrti nepoužívali výraz „sebevražda“, nahradily ho pojmy „akce“ či „projekt“. Šlo o řízenou, předem naplánovanou, takřka k dokonalosti vyladěnou záležitost oproštěnou od všeho nečekaného.

Nadace Omega založila Vysněnou smrt krátce po přijetí zákona, který sebevraždu prohlásil za základní lidské právo, jež nesmí být občanům upíráno. Tím jako první v zemi udělala z dobrovolně zvolené smrti produkt.

Když už si můžeme vybírat zubní pastu ze šestatřiceti různých značek, nebyla by vlastně nehoráznost, kdybychom nedostali možnost zvolit si také vlastní chvíli odchodu, jeho místo a způsob? Za jednoho z duchovních otců Vysněné smrti byl považován doktor Glas, který před více než sto lety napsal:

„Blíží se den – a jeho příchod je nevyhnutelný –, kdy bude právo zemřít uznáno za mnohem důležitější a nezadatelnější lidské právo než to, které opravňuje vhodit lístek do volební urny.“

Našli se ovšem tací, kteří hodlali vykonat svůj poslední skutek výhradně vlastní rukou a do péče Vysněné smrti by se nesvěřili ani za nic. Anebo si to nemohli dovolit. Ale jak důrazně varovali ve všech pobočkách ústavu a také na webových stránkách: jedná-li člověk na vlastní pěst, hrozí celá řada rizik a možný nezdar.

Kdo byl vyhodnocen jako vhodný adept na smrt, získal neocenitelné výhody. Ve Vysněné smrti se nikdo nemusel obávat zásahu milosrdných bližních ani nedodržení zvolených metod. Nadevše tady ctili lidské právo na sebeurčení. Ručili za plynulost a nerušenost každého projektu.

Od prvopočátku cílili na kvalitní, přímo gurmánskou smrt. Klienty nelovili z řad starých a nevyléčitelně nemocných, jejichž čas se tak jako tak naplnil. Ne, pro ty tu byly běžné hospicy.

Ústav se programově zaměřoval především na zdravé osoby, jež z různých důvodů omrzelo žít. Jedni mluvili o racionálním, uvážlivém skoncování se životem. Druzí chtěli ze svého odchodu na onen svět udělat umělecké dílo nebo jim už zevšedněly jiné extrémní zážitky. Případně neměli svůj život pod kontrolou, a tak si chtěli ohlídat alespoň smrt.

Vysněná smrt měla pobočky v mnoha lokalitách. Pro středisko v hlavním městě se vžilo snad až příliš skromné označení „domov“. Během let se totiž rozrostlo v osobitou městskou čtvrť. Na náměstíčku, kterému místní z neznámého důvodu přezdívali Mozkovna, mohl každý posedět na slunci nebo ve stínu vzrostlých rododendronů a obdivovat skleněné sousoší, v němž namísto vody proudila krev. Mělo ztvárňovat apeiron a neslo jméno Nekonečnost života.

Před „akcí“ se dal také trávit čas ve zdejší slušně vybavené mediatéce anebo – pokud klientům ještě sloužil apetýt – nahlížet do úctyhodně dlouhých jídelních lístků bykovské, kunghoské, tainaronské, ba i lastrupské restaurace.

Na sportovišti Vysněné smrti se konaly atletické závody a mistrovské zápasy. Vždyť nejeden pasivní sportovec snil o tom, že natáhne bačkory na tribuně a svůj oblíbený tým bude podporovat až do nejposlednějšího dechu.

V kině promítali filmy na přání, aby se klienti přenesli na věčnost během kulturního zážitku – oblíbené byly třeba Casablanca, Vertigo nebo Lesní jahody. Kdo chtěl, mohl si do kelímku Coca-Coly nechat natočit dostatečně silnou porci daymy. Proto po skončení projekce zůstávali někteří diváci v sále nehnutě sedět s bradou na prsou. Jakmile ostatní odešli, dorazila na místo diskrétní skupina pomocných pracovníků.

Hlavní třída se ubírala k ústřední budově, jejíž betonová architektura by podle názoru odborníků neslušela žádnému městu na světě. Místní stavbu nazývali Bunkr nebo Kosatka, to kvůli šikmé věži připomínající lodní plachtu.

Ale procházet se tady nemohl jen tak ledaskdo. U brány ověřovala totožnost hned dvě biometrická zařízení a za služby se platilo předem. Oplocený areál byl vyhrazen pouze pro platící klienty a jejich doprovod se speciální propustkou. I to přitahovalo pozornost a zvyšovalo věhlas Vysněné smrti.

Strach ze smrti se tady snažili proměnit v touhu. Důkladně proškolení produktoví manažeři rádi odkazovali k Freudovu prastarému učení o pudu smrti. Nastudovali si také vhodné citáty z Marka Aurelia, Seneky, Humea a Schopenhauera.

Oblibě se těšila i Pliniova slova: „Dopřej smrti hezké uvítání, neboť si to žádá sama Příroda.“ Nebo: „Mezi všemi požehnáními, jimiž Příroda člověka obdařuje, není většího požehnání než možnost zemřít.“

Škála služeb byla široká a cenové rozpětí velkolepé. Zájemci o služby měli na výběr úsporný či zrychlený režim, ale také takzvané PéEnko neboli Pomalou a nádhernou (a nákladnou) smrt.

Nízkopříjmové skupiny si mohly na sociálním úřadě zažádat o příspěvek a pokrýt tak nejlevnější způsob vysněné smrti. Ten zahrnoval dvě hodiny spánku v malé kabince, saunu, dvojitý hamburger a samozřejmě daymu.

Oblíbené speciální nabídky se obměňovaly každý měsíc a podle možností zde vycházeli vstříc i zvláštním přáním klientů. Možností a alternativ bylo nepřeberně. V potaz se brala též náboženská přesvědčení, ať už šlo o jakoukoli církev, sektu, či dokonce kult. Stejně pozorných služeb se dočkali jak moonisté, tak de Sadovci, unitáři i univerzalisté, pohané i vyznavači voodoo.

Ve Vysněné smrti si nikdo nepobyl dlouho. Většina pouze jeden den, jiní sotva pár hodin, a dokonce i ti, co se zdrželi nejdéle, odešli nejpozději do týdne.

Klientům toho v ústavu hodně naslibovali. Na spojení slasti a smrti se zaměřovali tak diskrétně, že si člověk leckdy ani nevšiml, kde končí slast a začíná smrt.

Oblíbené erotické bungalovy se zaměřovaly na synchronizaci okamžiku smrti a orgasmu, což bylo poměrně časté přání. Zájemci si mohli zvolit režim BDSM a pomůcky dle libosti: bičíky, obojky se cvoky, jehlové podpatky, provazy, dilda, nafukovací panny… Protějšek si vybírali ze specializovaných pracovníků a pracovnic, pokud si tedy nepřivedli vlastní partnerku, druha, milenku či prostituta. Odborné asistentky a asistenti se vyznali také v oblíbených škrticích praktikách, ale většina klientů si nakonec stejně zvolila daymu, Luciin sladký nápoj na dobrou noc. Než nastala závěrečná fáze, dokázal údajně vyvolávat barevné vidiny, a kdo ho požil, ten prý vídal cizokrajné scenerie a slýchal hudbu, jakou dosud nikdo neslyšel.

POZNÁMKA PŘEKLADATELKY

V textu jsem použila následující citace z děl již dříve přeložených do češtiny (řazeno podle výskytu):

Edgar Lee Masters: Spoonriverská antologie. Přel. Jiří Kolář a Zdeněk Urbánek. Hradec Králové: Cylindr, 2000, s. 53.

Isa Asp: „Ukolébavka pro vlnku“. Přel. Ivana Mendelová Zorn. In: Bílé přeludy na vlnách, ed. Michal Švec. Červený Kostelec: Pavel Mervart, 2020, s. 92–93. Citace byla pro potřeby díla mírně upravena.

Jan Čermák a Elias Lönnrot: Kalevala Eliase Lönnrota a Josefa Holečka v moderní kritické perspektivě. Přel. Josef Holeček. Praha: Academia, 2014, s. 269.

Dhammapadam: Buddhistická sbírka průpovědí správného života. Přel. Vincenc Lesný. Praha: Symposion, 1947, s. 73.

Immanuel Kant: „Co znamená orientovat se v myšlení“. Přel. Jindřich Karásek. In: Filosofický časopis, roč. 50, 2002. č. 1, s. 168. Citace byla pro potřeby díla mírně upravena.

Sapfó: Písně z Lesbu. Přel. Ferdinand Stiebitz. Praha: Československý spisovatel, 1978, s. 78. Citace byla pro potřeby díla mírně upravena.

V textu se dále objevují citace v mém překladu z „Duchovní písně“ (Yxi hengellinen weisu) Johana Cajana, básně „V chumelenici“ (Lumisateella) od Julia Krohna publikujícího pod pseudonymem Suonio a z románu Doktor Glas od Hjalmara Söderberga, zde s přihlédnutím k překladu Otakara Franczyka (Host, 2013).

Leena Krohnová v románu použila skutečné záznamy snů svého pradědečka Leopolda Edvarda Krohna (1871–1948), které přeložila ze švédštiny do finštiny. Vycházela přitom z jeho deníku Dagböcker över drömupplevelser 1920–1948.

Kapitola „Dvojitý šok“ odkazuje na video Sex and Death konceptuálního umělce Teemua Mäkiho z roku 1988. Mäki ve videu zabije kočku a poté nad ní masturbuje. Když finská Státní galerie v roce 2004 dílo zařadila do Centrálního archivu uměleckých sbírek, a učinila tak video součástí kánonu finského umění, rozhořela se v médiích debata o hranicích svobody uměleckého projevu. Leena Krohnová v tomto románu pracuje se skutečnými citáty osobností finské umělecké scény, některé přebírá doslova, jiné pozměňuje. Také karikuje jejich příjmení, a to včetně původce díla Teemua Mäkiho. S ohledem na čtenáře neovládající finštinu jsem karikovaná příjmení převedla do češtiny. Finsky hovořícím zájemcům doporučuji diplomovou práci Pauliiny Niemistö „Taiteen esitykset Leena Krohnin 2000-luvun satiirisissa romaaneissa“ (Obraz umění v satirických románech Leeny Krohnové po roce 2000), která odhaluje souvislosti mezi románem a zmíněnou uměleckokritickou diskusí. Pro jednotnost jsem do češtiny překládala i další finská příjmení či názvy podniků, která v sobě skrývají nějaký význam či poselství.

Vysněná smrt obsahuje řadu odkazů na starší díla Leeny Krohnové, zejména román Umbra (1990) a Pereat mundus (1998), částečně také Tainaron (1985). Z třetí zmíněné knihy má český čtenář k dispozici ukázku v překladu Alžběty Štollové dostupnou na serveru iLiteratura.cz a úryvky v překladu Pavly Kmochové publikované v časopise Světová literatura 1992/4.

Za konzultaci pojmů z védantské filozofie děkuji Lubomíru Ondračkovi, za konzultaci ornitologické terminologie Jiřímu Hrubému. Velký dík patří také redaktorovi Vladimíru Piskořovi za množství podnětných připomínek a skvělých nápadů.

Ema C. Stašová

Table of Contents

OBSAH

STRACH ZE TMY

VYSNĚNÁ SMRT

POZNÁMKA PŘEKLADATELKY