LISTY dvouměsíčník pro politickou kulturu a občanský dialog číslo 3/2004

Postupně si zvykáme, že dějiny nejsou záznamem fakt, ale že "fakta" získávají smysl interpretací. Věda se také notně vzdáIila svému ideálu spolehlivého objektivního poznání. 
   Názorně to je vidět na interpretacích jedné z klíčových událostí 20. století první světové války. Niall Ferguson z Jesus College v Oxfordu patří mezi módní historiky. Kromě znalosti dějin ovládá i principy marketingu. Na knize je to vidět: přichází s radikálně novým výkladem. Nepovažuje za hlavní důvod války touhu Německa po světovládě, ani nevěří na nevyhnutelnost konfliktu mezi Německem a Británií.
   "Většina britských politiků měla ve svých memoárech tendenci tvrdit, stejně jako v srpnu roku 1914, že se Británie morálně a smluvně zavázala bránit neutralitu Belgie proti německé agresi. Argument, že narušení belgické neutrality si nevyhnutelně vynutilo účast Británie v první světové válce, opakují historici od té doby bez přestání. Větší důležitost - rozhodně pro E. Greye a W. Churchilla - měl nicméně druhý argument, že Británie ,nemohla kvůli své vlastní bezpečnosti a nezávislosti dovolit, aby výsledkem agresivní akce Německa bylo rozdrcení Francie'." 
  Ferguson nesouhlasí. Tvrdí, že Británie a mohla (a naznačuje, že měla) uzavřít s Německem dohodu, protože jejich zájmy nebyly neslučitelné. Podle něj nebyla základní příčinou války síla Německa, ale naopak přesvědčení jeho politických i vojenských elit, že Německo v soutěži s ostatními evropskými velmocemi, zejména s Ruskem, ztrácí, a nevyvolá-li válku včas, dostane se do vleku událostí. 
  To je klasická figura, kterou Ferguson v knize používá s oblibou: staví ustálené výklady na hlavu. Někdy připomíná hluboko zasutá fakta: "Ve srovnání se Spojenými státy bylo Německo mírumilovnou mocností. USA se také dostaly do války se Španělskem kvůli Kubě a v roce 1898 postupně sesadily Filipíny, Portoriko a Guam a ještě téhož roku anektovaly Havajské ostrovy. Na Filipínách vedly od roku 1899 do roku 1902 krvavou koloniální válku. V roce 1899 získaly některé ostrovy v souostroví Samoa a dychtivě se podílely na rozdělování Číny na hospodářské sféry vlivu. 
   Británie znovu chlácholila silného. V dohodě, kterou uzavřeli v roce 1901 diplomaté Hay a Pauncefot, se Británie zřekla svých námitek proti tomu, aby Američané plánovaný Panamský kanál po jeho vybudování kontrolovali a opevnili. Protože Kolumbie přirozeně nesouhlasila, Londýn napomohl ke vzpouře v zóně kanálu, a prezident Theodore Roosevelt tak mohl jednat s Kolumbijci zcela bezohledně.           (...)Woodrow Wilson prohlašoval, že s politováním odsuzuje ,dolarovou diplomacii' a politiku ,velkého klacku'. Byl to však on, kdo rozkázal v roce 1915 příslušníkům námořní pěchoty obsadit Haiti, a o rok později je poslal do Dominikánské republiky. Byl to on, kdo nařídil v roce 1914 vojenskou intervenci do Mexika s cílem vyměnit mexickou vládu. V březnu roku 1916 poslal americké jednotky do Mexika znovu, tentokrát na trestnou výpravu za nájezd ,Pancho' Villy na Nové Mexiko. V Británii však nikdo ani necekl. Amerika byla mocná, anglo-americký antagonismus tedy nepřicházel v úvahu." Zastánci teorie o ..mírumilovnosti demokracie" dostanou látku k přemýšlení, platí-li tato teze bez výjimky pro každou demokratickou vládu.
   Autor podobně zpochybňuje sdílené přesvědčení, že varování Johna M. Keynese před uvalením reparací na Německo bylo založeno na racionální argumentaci a reparace byly skutečně důvodem, proč se Výmarská republika neudržela a podlehla Hitlerovi.
   Některé "převraty" se mu daří vyargumentovat lépe, jiné hůře. V každém případě však je kniha cenným příspěvkem k přemýšlení o zlomové události evropských dějin. Zejména u nás, kde první světovou válku chápeme buď v masarykovském, nebo marxistickém výkladu, jsou provokativní Fergusonovy teze výzvou k jejich kritickému přezkoumání.
Niall Ferguson Nešťastná válka, Dokořán, Praha 2004, str. 489, doporučená cena 599 Kč -