Vertikála materiální i spirituální 

Nepočítáme-li mapu "Rozhledny České republiky" (B.A. T. Program 1999), představuje kniha Naše rozhledny Pavla Miškovského třetí úspěšné "zmocnění se" fenoménu rozhleden, po dvou reprezentativních barevných publikacích Jana Nouzy (Rozhledny Čech, Moravy a Slezska. Liberec, Nakladatelství 555, 1999 a Rozhledny na prahu 21. století, Liberec, Nakladatelství 555, 2003). Jde o skromnějšího turistického průvodce, který obsahuje v abecedním uspořádání popis celkem 246 rozhleden na území České republiky.
Každé heslo obsahuje vedle lokalizace, nadmořské výšky, vlastní výšky, materiálu, výstupu, přístupu, aktuálního stavu, výhledu a spojení telefonem i internetem (je-li) i černobílé fotografie objektu. Chybí snad jen souřadnice GPS. Spolu s vloženou mapkou přináší publikace i tabulkový přehled všech rozhleden, pro příznivce "nej-" pak nejvyšší rozhledny, rozhledny na nejvyšších horách a vrších. Průvodce ovšem není pouhým souborem "suchých" hesel - jak v krátkém, ale hutném úvodu, tak i a zejména v heslech k jednotlivým rozhlednám autor dosvědčuje svůj entuziasmus a dokáže přesvědčit čtenáře, že snad každou rozhlednu navštívil. Dozvídáme se na malém prostoru mnohé o genezi stávající rozhledny, případně o předchůdkyních v dané lokalitě, o aktuálním stavu a dostupností. Je to četba  místy smutná, když se dočítáme o pokračujícím chátrání unikátních staveb (za všechny Studenec) a odsouzení k nenávratné zkáze. Jindy (a bohužel v méně případech) je to četba potěšitelná - třeba v případě nové stříšky na Bučině nebo při předznamenání kamenné rozhledny na vrchu Brdo, kde čas už předehnal tohoto jinak velmi aktuálního průvodce a rozhledna byla mezitím dokončena a otevřena (28. 1 0. 2004) stejně jako rozhledna na Zuberském kopci u Trhové Kamenice.
Autor se nesnaží čtenáři vnucovat svá hodnocení, ale z textu jsou zřejmá. Preferuje unikátnost každé rozhledny a evidentně straní kamenným a dřevěným rozhlednám. Kritérium je zde zjevně estetické, takže například duplikací se cosi ( estetická hodnota původnosti) ztrácí (Mackova Hora a Lhotka) a není náhodou, že obal knihy zdobí Krásenská "kremrole", jak někteří rozhlednáři familiárně přezdívají této krásce. U tohoto aspektu rozhleden se krátce zastavím a dovolím si zároveň přejít k osobnějšímu tónu a následnému zamyšlení: záměrně jsem se pokusil najít v průvodci mezery, tedy chybějící rozhledny, a to rozhledny zanedbané, zapomenuté, rozpadlé, které jsem v uplynulých letech vyhledával a navštěvoval. Ať už šlo o Kohouta, Bučinu (přístup k rozhledně byl tehdy blokován, v souladu s názvem rozhledny, pokácenými buky), Vochlice a další, všechny jsou v průvodci uvedeny. I deskripce "nešťastného" Studence přes. ně sedí včetně chybějících schodišťových stupňů a plošinových desek. Autor pouze neuvedl, že točité schodiště má upadlý horní úchyt a celé se tedy volně viklá. Výstup, který autor recenze podnikl navzdory hlasitému nesouhlasu manželky, je tak poněkud dobrodružný a hrozí dalším poškozením nejen původně krásné a krásně situované rozhledny, ale i návštěvníka.

Odškrtávání, nebo rozjímání

Obecněji můžeme přístup k rozhlednám (přístup ve smyslu pojímání) rozdělit do dvou skupin: první, podporovaný í odznakem rozhlednáře KČT a odpovídající zaškrtávací tabulkou, je přístupem kvantitativním, hrozícím zvrhnout se v honbu za co největším počtem navštívených rozhleden a vedoucí nutně k povrchností v přístupu k jednotlivým stavbám. Takže můžeme snadno a zhusta zaslechnout, například na plošině Královky, výroky typu: "Tak dneska ještě uděláme Bramberk a Slovanku ... atd." I používaný slovník (uděláme, zmákneme, sfouknem apod.) nasvědčuje typu přístupu, v jistém slova smyslu kořistnickému. Připomíná mi zážitek z pařížského Louvru, kde se po chodbě v expozici renesance hnala zavalitá matrona s několika igelitovými taškami následovaná rodinou, na kterou se obrátila zvučným hlasem: "Tož ještě tu Lisa Monu a můžeme jít na oběd." Kvalitativní druhou skupinu, kterou zjevně preferuje autor průvodce i ve své předmluvě, když maximálně koncizně líčí cestu na rozhlednu od prvního zahlédnutí po příchod, výstup a rozhled, lze také označit jako kontemplativní. Pokusím se v závěru poněkud rozšířit uvedený, až příliš stručný popis. 
Cestu na rozhlednu můžeme chápat mimo jiné jako pohyb od horizontály k vertikále, a to nejen v geometrickém slova smyslu. Rozhledna představuje pokračování vertikály výstupu k rozhledně a jelikož každý lidský komplexní a intencionální, tedy záměrný pohyb je provázen i anticipací, vzniká v procesu cesty na rozhlednu dopředný popud, který se promítá do vrcholového (když staneme na vrcholu rozhledny nebo alespoň na rozhledové plošině či ochozu) zážitku přechodu z vertikály výstupu do horizontály rozhledu. Tento "energetický potenciál" dopředného časového popudu nemůže být využi1 v dalším motorickém pohybu ( dál už to nejde), a proto se transformuje dvěma směry - na jedné straně do zmíněné horizontály rozhledu, který zintenzivňuje. Fyzikálními pojmy řečeno: vektorové kvantity se skládají v skalární kvantitu, v našem případě v emocionální a kognitivní intenzitu vrcholového a vrcholného prožitku, zabírajícího panorama rozhledu, bezprostřední vzpomínku na výstup, vnímání rozhledny před výstupem a gradient změny na ose horizontála-vertikála-horizontála. Na straně druhé přechází",pokračuje" popud po vertikále, a to po jediné, která je na vrcholu dostupná, což je vertikála mentální. Mentální vertikálou zde míním možnost zaměření se vědomí na sebe samo, tedy kontemplaci, kdy dochází k vertikální hierarchizaci aktů vědomí  na reflektované a reflektující. Rovina zintenzivněné pozornosti finální kontemplace tak přináší návštěvníkovi rozhledny i možnost hlubšího nahlédnutí svého "místa ve světě" , možnost hlubšího (tj. vertikálního) emocionálního i kognitívního {sebe)poznání. Jsem přesvědčen, že autor Našich rozhleden byl veden právě tímto přístupem. Díky tomu vznikl vysoce nadprůměrný průvodce, který ovšem stejně dobře poslouží i turistům typu "jestliže je úterý , musíme být v Belgii."
VIastimil Zuska
Autor je docentem a vedoucím katedry estetiky FF UK Praha.
Pavel Miškovský: Naše rozhledny. Praha, Nakladatelství Dokořán 2004, 250 stran + mapa, 249 Kč.
EKO LIST LEDEN 2005