Pro A-report
Nesplněný modrý sen
 Kdo prožil třeba jen několik let mezi piloty nebo se přátelil s některým z nich, až příliš dobře ví, že být letcem není profesí, povoláním a už vůbec ne zaměstnáním. Ne snad že by jej považovali za poslání, třeba jako učitelé, ale je pro ně opravdu pro stále stoupající nároky a drahou techniku čímsi v dobrém slova smyslu pro vyvolené. Vždyť například do francouzské letecké školy pro přepadové stíhače je v průměru z tisíce absolventů bezmotorového létání vybrána pro výcvik na letadlech motorových stovka a z nich se do této školy dostane sotva deset. 
 I po celou historii našeho vojenského letectva byl o pilotní výcvik nesmírný zájem, který převyšoval možnosti. Piloti se také snažili zůstat u létání co nejdéle, i za cenu zatajování prvních  zdravotních potíží. Zájem být pilotem byl zneužíván, aby bylo dostatek lidí rovněž pro jiné letecké profese. Málokdo ví, že za výcvikem jednoho pilota je kolem padesáti šedesáti dalších příslušníků letectva desítek profesí.
 O nesplněném přání být pilotem je i právě posmrtně vydaný román Modrý sen. Jeho autor Jiří Horák (3. 4. 1940 – 17. 3. 2004) absolvoval v roce 1957 Školu důstojnického dorostu letectva v Kremnici  a v roce v 1959 Letecké učiliště v Prostějově. Jak je však z jeho životopisu patrné, neabsolvoval letecký výcvik, ale výcvik velitelsko-štábní. Proto z armády odešel a v roce 1965 absolvoval dramaturgii a scenáristiku na FAMU. Tento obor se stal jeho novou profesí. Mnozí si možná vzpomenou na jeho rozhlasové hry o historických osobnostech jako byl mistr Jeroným Pražský, Karel Havlíček Borovský, Thomas Mann, Petr I. Veliký a další. Od něho je i Kniha o staré Praze (1989, 1998, 2005), Oheň na sněhu (1998) a Kniha o nové fyzice (2004).
Román Modrý sen je dramatickým příběhem maturantů Školy důstojnického dorostu. Desítka z nich se poté, kdy se dozvědí, že podmínky pro přijetí do Leteckého učiliště byly drasticky změněny, rozhodnou pro zoufalý čin, aby nové nároky splnili. Motivem i ospravedlněním jejich záměru, který je objektivně trestným činem, je s vysokou mírou pravděpodobnosti přemítání jednoho z hlavních protagonistů tohoto příběhu ve vězení: Stačí ponechat člověka sobě samému a stane se vnímavější. Stačí nad bezmocným uplatňovat převahu, a stává se lstivým. I rodiče za své syny podepsali cosi jiného, než byla surová realita.
Na stránkách Horákova románu se odvíjí děj plný napětí, který nejen dokazuje, že autorem je dramatik, ale i fakt, že téma bylo nejdříve zpracováno jako scénář televizní hry Zkouška dospělosti, který za minulého režimu bylo dost těžko možné realizovat. Už jen proto, že bez lítosti ukazuje, jaké podmínky v tu dobu, v padesátých letech minulého století, ve vojenském školství panovaly. Komunistický režim přebudovával armádu a lákal do ní tisíce mladých lidí. Jejich osudy však byly závislé na chybách a omylech vojenských plánovačů. Bez ohledu na zájmy a studijní orientaci žáků byli bez milosti posíláni tam, kam bylo momentálně potřeba, i když se často ukázalo, že po absolvování vnucené vojenské profese je nebylo možné v souladu s ní umístit. Tak si režim svou neschopností a nehumánními postupy znechutil mnoho dosud oddaných mladých stoupenců, z nichž část se nakonec postavila, zvláště po srpnových událostech oku 1968, proti němu.
Generálmajor v. v.  Antonín Rašek
 Jiří Horák, Modrý sen, ilustroval Tomáš Bím, nakladatelství Jaroslava Jiskrová – Máj 2006 (distribuce nakl. Dokořán), 270 stran, cena 249 Kč