Iluze o světě bez hranic
Mezinárodní politika | 24.6.2009 | rubrika: Recenze | strana: 38 | autor: Zdeněk Zbořil

K tématu tohoto čísla Mezinárodní politiky lze bez obav přiřadit odkaz na text dvou profesorů práva, jednoho na Harvardově univerzitě (Jack Goldsmith), druhého na Columbia Law School (Tim Wu). Oba také praktikovali, první na ministerstvu spravedlnosti a obrany USA, druhý v internetových firmách v Silicon Valley, jak jsou prezentováni českým vydavatelem, a není důvodu nevěřit, že jsou velmi vhodně vybranými autory pro zamyšlení se nejen nad tím, kdo řídí internet, ale i nad tím, zda oblast řízení není podstatně větší a širší, než jsme si dosud dokázali představit.
Rozdělili svou nepříliš rozsáhlou práci jen do tří částí s atraktivními titulky, ale nenechme se jimi zmást.
V první, nazvané Internetová revoluce (s. 25-64), nám osvěžují paměť a připomínají, co všechno jsme si již mohli od roku 1969 o internetu přečíst.
Ano, od roku 1969, kdy internet vznikl jako výsledek zadání armády Spojených států, a který se na svém počátku jevil jako málo zajímavý. Vojenští odborníci tehdy usoudili, že je neužitečný nejen pro armádu, ale i mimo americké univerzity a obecně akademického prostředí.
Také trochu žurnalistický titulek druhé kapitoly Vláda vrací úder (65-154) nenaznačuje, že se dovíme víc, než slibuje. Je to hlavní stať celé práce, která polemizuje s názorem, že síť je médiem bez hranic, a naopak se zde tvrdí, že má svá omezení. Nejsou to hranice vytvořené jenom státy, ale hranice, které vznikají v závislosti na zeměpisné poloze jejich uživatele. Je to vlastně polemika s názorem Vinta Cerfa, jehož autoři v tomto případě citují z druhé ruky, který byl přesvědčen, že Internet byl vytvořen bez jakýchkoli ohledů na státní hranice a že …skutečný provoz v Síti je naprosto odpoután od hlediska zeměpisné polohy. Konečně v kapitole Neřesti, ctnosti a budoucnost Internetu (část 3., 155-216) se autoři dostávají k polemice se současným většinovým chápáním pojmu globalizace a právě příklad internetu je jim důkazem, že i v budoucnosti bude docházet ke konfliktům mezi státy a jejich státními síťovými ideologiemi, a to zpětně ovlivní vývoj světa Internetu, světa, který nebude bez hranic. Atraktivním ilustrativním příkladem je autorům příběh Sealandu, opuštěné betonové plošiny, která sloužila v letech druhé světové války britskému dělostřelectvu. Tuto opuštěnou Rough´s Tower si koupil z rozmaru penzionovaný major Paddy Roy Bates, později ji pronajal a v roce 1999 zde Ryan Lackey vytvořil datový ráj, když nabídl počítačový prostor Sealandu všem, kteří chtěli uniknout nejrůznějším omezením ze strany státu. Věž se stala rájem šiřitelů porna, daňových podvodníků, hráčského hazardu a také nezávislých hnutí a organizací, které se obávaly státně právního postihu. Měl to být také ráj svobodného podnikání a svobodného šíření myšlenek, ale vlády všech států je zlikvidovaly nikoli diverzní akcí, ale až brutálním nátlakem na příjemce produktů Sealandu na svých územích.
Vlády vrátily úder, který jim výzva vzniku sítě bez bariér uštědřila, a ukázalo se, že jednu síť lze překrýt sítí jinou, v tomto případě sítí konzumentů pod kontrolou státu, a síť domněle svobodných překrytá sítí ovládaných se stala ještě účinnější.
Podobně vznikla síť, kterou vytvořila na svém serveru firma eBay a už od roku 1999 to byla síť neetických prodejců, česky podvodníků. Firma se sama snažila tomuto novému fenoménu elektronické kultury bránit, najímala většinou bývalé pracovníky různých zpravodajských služeb a represivních složek všech možných států, aby ochránila největší tržiště online na světě, ale dosud se také nezbavila podezření, že je největším a celosvětovým informátorem o všem, co se děje na internetu. Právě na této transformaci sítě bez bariér do sítě pod kontrolou, ve skutečnosti překrytím nejméně tří různých sítí, které mohou být když ne kontrolovány, tak alespoň sledovány z jednoho místa, až demonstrativně prezentují oba autoři možnosti globalizace ve spojení s nátlakem státu. (viz s. 210) To, z čeho ale po přečtení této knihy mrazí nejvíce, není jen spor mezi Evropskou unií a Spojenými státy a dalšími potenciálními uchazeči o kontrolu nad internetem, ale také to, že k nim přibyl další partner, již ne spoluhráč, kterým je nejen teritoriálně definovaná síť v ČLR. Obavy z ní zvětšuje skutečnost, že čínská síť (nepřehlédněme její nacionalizaci) se vzdaluje euro-americkému Internetu nejen kulturně a jazykově, ale i svými hodnotami a svou architekturou, a protože víme, že Číňané nežijí jen v kontinentální Číně, a přesto spolu umějí komunikovat, měly by být naše obavy nad budoucností mezinárodní politiky nebo mezinárodních vztahů bližší realitě, než ji prezentují evropské a dnes možná už také americké stereotypy o otevřených a uzavřených společnostech. Neměli bychom zapomenout přečíst si doslov Petra Koubského (s. 219-230), ve kterém autor připomíná nejen počátky internetu, ale i léta 1995-1998, od vzpoury zakladatelů k počátkům pokusů podřídit internet jak vládní, tak mezinárodní kontrole. Pod mezititulky jako Síťová neutralita nebo Kyberválky autor doslovu upozorňuje na naučení vyplývající z textu sepsaného právníky, že internet nerozloží stát a jeho zákony, ale podřídí se jim. Stát je mocnější, než vypadá. K tomu pak autor doslovu dodává, že …dalším závažím těchto nikoli dvouramenných, ale mnohoramenných vah je trh, jiným bezpečnost a použití síly, dalším příroda a životní prostředí, ideje a víra…

***

Jack Goldsmith a Tim Wu: Kdo řídí Internet? Iluze o světě bez hranic Praha: Nakladatelství Dokořán a Argo 2008, ISBN 978-80-7363-184-0 (Dokořán), 978-80-257-0044-0 (Argo), s. 271 z angl. originálu Who Controls the Internet: Illusions of a Borderless World, vyd. Oxford University Press., Inc. 2006, přel. Jiří T. Pelech, doslov Petr Koubský